הרב ליאור אנגלמן
"ריאליטי"- התופעה.
גילוי נאות. זה מכבר התבקשתי לכתוב על אודות תופעת תוכניות הריאליטי הכובשות את מסכי הטלוויזיה ואת לבבות הצופים. דחיתי זאת זמן רב מפני שהעדפתי שלא לכתוב על דבר שאיני מכיר אלא באופן חלקי משמיעת האוזן ולא ממראה עיניים. בכל זאת, לאור חשיבות הדברים אני עושה כן. במידה ואין הדברים מדויקים לגמרי ייטול הקורא את נקודת האמת ויסיר הסרח העודף בעיניו.

דיון מבעד לגבולות ההלכה. על פי רוב, שאלת כשרותה של סדרה טלוויזיונית נמדדת בכלים הלכתיים. עין ההלכה מבקשת לבחון האם השחקנים לבושים בצניעות, האם המעשים הנעשים בתוכנית הם בגדרי המותר ומהי השפה המדוברת בפי השחקנים.
ודאי הדברים הללו חשובים עד מאד בקביעת יחסינו לסרט או הצגה, אך יש לדעת כי לעתים חומרים שכשרותם ההלכתית אינה מוטלת בספק מעבירים אל נפשו של האדם מסרים ותכנים סמויים וגלויים הפוגעים בנפשו, לא פחות מן המראות שאינם צנועים. לעתים דווקא בשל כשרותם ההלכתית של הדברים אין מנגנוני הגנה ראויים בפני דברים שאין ראוי להכניס אל הלב.
לדוגמא, העובדה כי התפקידים המרכזיים בסרטים משוחקים על פי רוב על ידי אנשים יפים משדרת משהו בדבר המקום של היופי בסולם הערכים החברתי. אפילו יהיו השחקנים לבושים בצניעות, המסר באשר למדדי ההצלחה עובר. ככלל, הרבה סדרות מעבירות כל העת מסרים בדבר מה "נחשב" ומה לא, מה מאפיין מצליחנים ומה לא. השאלה מה מרהט את הבית של זוג הגיבורים המצליחנים (רמז - לא ארון ספרים) כמו גם מה הם מחזיקים ביד תוך כדי שיחה (רמז- אדום ויבש) משפיעה על שאיפותינו לא פחות מגילויי הגוף השונים.
אני מבין כי תוכניות ריאליטי רבות לוקות גם בהיבט ההלכתי הפשוט והדיון לגביהן יכול להסתיים בראשיתו, אלא שאני מבקש לתת את הדעת על ההשלכה של התוכניות הללו בהתעלם מן הפן ההלכתי הפשוט. אפילו היו התוכניות הללו כשרות למהדרין בלבושן ובשפת הדיבור של משתתפיהן, אפילו היה מדובר ב"רב נולד", "הישרדוס" או "נולד ללמוד", עדיין יש לתת את הדעת על הפגיעה של הסדרות הללו בנפש משתתפיהן שהם לעתים צעירים מאד, בצופיהן ובחברה כולה שרבים ממנה משתתפים בחגיגת הריאליטי. 

סוד הקסם. יש קסם בתוכניות הללו. כבר אין מדובר בביום והצגה, זהו כבר הדבר האמיתי. הלוא כולנו סקרנים להכיר את סוד האדם. מהן מחשבותיו ויצריו, סודותיו, תככיו ומזימותיו. כולנו מבקשים לדעת כיצד ינהג אדם במצבי לחץ ומצוקה. אנו מתבוננים במתחרים וסקרנים לדעת כיצד היינו נוהגים במקומם בסיטואציה דומה. אנו מגלים גם דבר אחד או שניים על קצה גבול היכולת האנושית, אנשים מצליחים לעמוד באתגרים שלא היו מאמינים כי יוכלו להם, אנשים שוברים שיאים של סיבולת ודולים כוחות ממאגרים עלומים. מרתק לצפות בכל זה, לראות את האדם ברגע האמת שלו, לגלות דבר או שניים על בני האדם.
כל שנותר לשאול הוא האם באמת אנו מגלים דברים חדשים על האדם, ואולי אנחנו מוליכים את האדם אחורה, למקום פחות ופחות אנושי, יותר ויותר חייתי. האם האדם בתוכניות הללו יכול להתוודע אל חלקיו הכמוסים, אל צלם האלוקים אשר בו, או שמא הוא נכנס ברצונו אך שלא בטובתו למערכת חוקים חברתית אכזרית ובלתי אנושית, התובעת ממנו להעצים את החלק החייתי שבו.
ידידי, ד"ר עידו חברוני, הגדיר את התוכניות הללו כרדוקציה, תופעה דרוויניסטית הפוכה לפיה האדם הופך לקוף... 

מאדם לקוף. מסר אחד עובר שתי וערב בתוכניות הללו. האדם נמצא בג'ונגל פיזי או ערכי, ועליו לשרוד ולנצח את חבריו. לשם כך כל האמצעים כשרים. עליו להשתמש בכישורים חברתיים אך לא עבור המטרה לשמה נוצרו. הכישורים החברתיים הם כלי נשק בדרך אל הניצחון. חברות אינה חברות, מילה אינה מילה. הקשר החברי לא נועד כדי להתחבר באמת עם השני, הוא נועד כדי לנעוץ סכין בגבו של אדם אחר, לעתים בגבו של זה שעימו נכרתה הברית. שקרים הינם כלי לגיטימי ואף מוערך בג'ונגל האנושי- חייתי הזה, והאדם הערכי והמוסרי לא ישרוד בו.
כל העת מחשבותיו של כל אחד מן המשתתפים נתונות לשאלה כיצד יתחמק מן הרשת שטווה לו יריבו, וכיצד יוכל הוא לנצל את השני לצרכיו שלו. בדרך לניצחון הכול אפשרי, והמשימות יכולות לטשטש כל הבחנה בין אדם לבהמה.
שמא נאמר, זהו רק משחק. אין זה כך, שהרי זהו משחק חברתי המעביר כל העת מסרים אל ליבו של הצופה באשר לדרך להשיג הישגים גם בעולם האמתי. הריאליטי מחמש כל אחד מאיתנו בחיצים מורעלים של מניפולאציות ושקרים בדרך להישרדות בעולם האמיתי. להערכתי, בהתחשב בעובדה שאחוז ניכר  מן החברה צופה בתוכניות הללו כדבר שבשגרה, תהיה במהלך כמה שנים השלכה ממשית של הערכים הירודים הללו על פניה של החברה בריאליה האמיתית של החיים.

היחשפות. אחד מן ההבדלים הגדולים שבין האדם לבין החיה טמון ביכולת להצניע ולהסתיר. החיות מהלכות עירומות כביום היוולדן אך האדם מאז האכילה מעץ הדעת עוטה בגדים. אין זו רק הצנעה במובן הפיזיולוגי, זוהי גם צניעות במובן הנפשי. זוהי אמירה שיש דברים הראויים להצנעה, זהו כבוד לפנימיותו של האדם. לא כל תחושת נפש היא מטבע עובר לסוחר ולא כל תחושה אישית וכל שכן קושי אישי הנובע מחוויית חיים עמוקה, ראויים להיות מוצגים בחלון הראווה. 
הריאליטי מנפץ כל זאת לרסיסים. הוא חושף את הכול, ואיני מדבר רק על צניעות הגוף. הוא חושף דברים אישיים ואינטימיים, הוא מציב לעיני כל ישראל את חלל עולמו הפנימי של המשתתף, הוא משפיל לעתים בלי רחם קבל עם ועולם את המשתתפים. ובעיקר הוא מוזיל כל ערך של עדינות אנושית ואצילות נפשית. אנו צופים בתוכניות מתוך סקרנות לטיבנו כבני אדם ומקבלים במנות גדושות את המתכון הבטוח לשוב אל חוקי סדום ועמורה. 
אין לי אשליות, התופעה סוחפת וגדולה מכוחן של מילים במאמר, ובכל זאת ממאפייניו של האדם להאמין ולתלות תקווה במה שנראה קשה להשגה, ומכל מקום לעתים הוא פשוט מתקשה לשתוק...