הרב ליאור אנגלמן
כשהרגש שליט על השכל.
פרשייה כואבת עומדת לפתחם של מנהיגי מדינת ישראל, פרשיית גלעד שליט. חייל, אחינו, עצם מעצמנו ובשר מבשרנו שנשלח להגן על כולנו ונחטף. ייסורי השבי קשים ונערמים על גופו ונפשו שעה אחר שעה, יום אחר יום, חודשים ושנים. עד לפני כמה זמן היה שמו מחובר אל תמונת דמותו שהופיעה בעיתונים, לאחרונה פורסמה קלטת שצולמה ממקום שביו, הלב נצבט ומתמלא רחמים למראה הנער העדין הזה מוחזק בשבי על ידי פראי אדם צמאי דם.
לא רק כאבו של גלעד שליט עומד לנגד עינינו. מאז נחטף חיי משפחתו אינם חיים. אי אפשר לישון בלילה עם הידיעה כי בנך נתון לחסדיהם של אנשים שאין החסד מצוי בקרבם, אי אפשר לשקוט ביום כשהתחושה היא כי גורלו של בנך תלוי במידת המאמצים שתשקיע במסע לשחרורו. אי אפשר לאכול, לנוח, לחגוג את החגים ולשמוח מן החיים כשהבן כלוא בתא אפל, במקום בלתי ידוע, כשכל יום שעובר מגדיל את הפתח שדרכו מחלחל הייאוש אל הלב.
ועכשיו נוצרה הזדמנות לעסקת חילופי שבויים והלב, אבי הרגשות, מיד מצביע בעד. צריך לשים קץ לסבל הזה, של גלעד, של משפחתו, של כולנו, וחייבים לשחרר אותו עכשיו ומיד. והמחיר?... הלב אינו מתיירא מן המחיר, חמש מאות מחבלים, אלף, אלף חמש מאות, עם דם על הידיים או בלי דם על הידיים... הלב אינו יכול עוד לעמוד בפני רגש הרחמים הגואה בו, בפני צערה של משפחת שליט.
והרגש סוחף בכוחו את כל ההמון. הכול מזדהים עם הכאב, הכול רוצים לראות את גלעד יוצא כבר לחירות. הרגש כל כך סוחף עד שכל מי שישמיע קול אחר ייחשב לאדם קר ואכזר, כל מדינאי המעלה ספקות באשר לצדקת העסקה מיד מוקע כמי שאין רגשות בקרבו, כמי שמתנכר לצרתו של גלעד, כמי שאדיש לזעקת המשפחה. והרגש בתקופה הזאת מנצח, מפני שהריגוש והחוויה, הרגש והלב, נחשבים לכוחות שאי אפשר להתעלם מהם ואנשי התקשורת ומעצבי דעת הקהל מנצחים על המלאכה.
אל מול הרגש כלפי גלעד שליט ניתן היה להעמיד רגש נגדי, רגש כלפי המשפחות שיקיריהן איבדו את חייהם בידיהם של מי שישוחרר בעסקה הקרובה, רגש כלפי משפחות שבניהם נפצעו קשה, איבדו ידיים ורגליים, הפכו משותקים או קיפדו את חייהם בדרך ללכידת מחבל שישוחרר בעסקה הנוכחית. אפשר היה לצבוע בצבעים מרגשים ואדומים את נהרות הדם שיישפכו על ידי המחבלים המשוחררים או על ידי חבריהם המעוּדדים מן ההצלחה המסחררת. אבל כל זה לא יצליח, הרגש אטום לעבר ועיוור לעתיד, אין לו לרגש אלא מקומו ושעתו. חוויית הרגע הנוכחי היא היחידה המרגשת אותו. ההרוגים של אתמול אינם מרגשים אותו, לא כל שכן ההרוגים של מחר. נקודת הזמן הזאת היא המרגשת, והיא מסעירה את הלב בקריאה אחת - לשחרר את גלעד, בכל מחיר לשחרר אותו!
שני כוחות באדם, רגש ושכל. אוי לו לאדם שייאבד את רגשותיו ויהפוך לרובוט קר ומחושב ואוי לו לאדם שיהפוך עצמו למכונת התרגשות סוערת. חייב אדם להשתמש בשני הכוחות. כל אדם, במיוחד מנהיג! ולעולם צריך השכל להוביל. "איזהו חכם? – הרואה את הנולד". (פרקי אבות)
מנהיג צריך לראות את התמונה הכוללת, לחשוב באומץ מה נכון ולא רק מה פופולארי. לדעת לעמוד לפעמים מול רגשות סוערים כאשר עולה מהם סכנה גדולה. לא ברגש כי אם בשכל צריך להחליט על אודות עסקת שליט. והשכל מסוגל לחשוב מה תהיה ההשלכה של עסקה כזאת על חשק המלחמה של אויביה של ישראל, כיצד תיפּגע המוטיבציה של חיילים לחרף נפשם במבצע ללכידת מחבל שייערך יום אחד לאחר העסקה. השכל מסוגל להעריך את מחיר הדמים העתידי שיהיה לשחרור בלתי אחראי של מחבלים. ומעל הכול, אנחנו עם הצדק, ולא ייתכן שישוחררו כל כך הרבה מחבלים שידם מגואלות בדמם של אחינו. אין עיוות גדול מזה. אין זה צודק! השכל מסוגל לחשוב גם על זקיפות הקומה הלאומית, כמה נפגעה עמידתנו לאחר עסקת ג'יבריל בה שוחררו מחבלים רבים וכמה גדל כוחנו לאחר מבצע אנטבה, על אף המחיר.
ומה נעשה עם הרגש הסוער באשר לגורלו של גלעד? הרגש לא ייתן מנוחה עד שישוב גלעד למשפחתו בדרך הראויה לעם זקוף קומה, יש דרכים רבות לגרום לראשי המחבלים עצמם להתחנן להשיב את גלעד למשפחתו, וזה יקרה רק כשיבינו כי אין תועלת בחטיפות וכשיחושו על בשרם את מחיר שביו.