רמז/ סיפור.
הרב ליאור אנגלמן
"ואמר רב יהודה: שלושה דברים - המאריך בהן, מאריכין ימיו ושנותיו של אדם. 
המאריך בתפילתו והמאריך על שולחנו והמאריך בבית הכיסא" (ברכות נד, ב).
המוני בית ישראל מזה אלפי דורות, הלומדים בשקיקה מסכת ברכות, 
בהגיעם לדף נ"ד עומדים תמהים - מה לבית הכיסא ולאריכות ימים? 
מדוע יאריך ה' ימיו של אדם בשל עניינים כה בזויים ונקלים!?
זיכני ה' ונתגלגל לידי, קרוב לודאי ביאור אמיתי.

רב יהודה, אמורא קדוש ונורא, הסתופף מנעוריו באוהלה של תורה. 
כשננער ממעי אימו נמלא הבית אורה, וניכר באחת כי כולו טהרה. 
מניין ומחצה שנים מן היום בו נולד - לסודות התורה רב יהודה ירד. 
עשו רבותיו לילות כימים להזין נשמתו מאוצר החיים. 
רק תורה וקדושה ניצבו למולו, לבל פגעי העולם יעכירו נפשו. 
נשמה הניזונה מאוצר חי עולמים זוכה ורואה פרי עמלים. 
גדל רב יהודה בתורה וביראה וידיו רב לו בהלכה ואגדה. 
לא הוציא מפיו מעולם דברי הבל, ורק התורה הייתה לו לחבל. 
שוגה בה תמיד, ורק בה אהבתו, כשם שחתן מחבב את כלתו. 
רב יהודה לא ביטל ולו רגע קט, שנתו שנת ארעי, שיחתו מעט. 
בעסקי הגוף נהג בחופזה ובתורה הקדושה עולם ומלואו חזה. 
הקשה, תירץ והתפלפל, רק לדבר אחד הפסיק, להתפלל. 
בתפילתו עמד נרעד מול קונו, וסח לפניו את אשר על ליבו:
"ה' אלוקי ואלוקי אבותי, צרה אחת מעיבה על חיי.
מבקש אנכי משחר ילדותי, בבית הכיסא לבלום מחשבתי.
שם הרהורי קדושה אסורים, אף לא להרהר בדברי תנאים.
איני עומד בניסיון הגדול, לא נכנסת אל ראשי מחשבת חול.
מצוה ההלכה להרהר בעסקי, ואני רק בעסק תורה כל ימי.
ישנה עצה- לחשב חשבונות, ניסיתי גם זאת פעמים רבות,
וכשאני מחשב עולות באחת חישובי תערובות ותחומי שבת...
ענני ה', אתה כל יכול, ותן לי במחילה שאלה לשאול - 
אם התורה מקיימת העולם הזה, וביטולה הוא פשע בל יכוסה,
תמיהתי אומר ולא אכסה- מדוע בראת את בית הכיסא?"

חלפו השנים ורב יהודה ממשיך את יומו, 
רובו בשמחה, ועל אודות הניסיון הגדול ניחם עצמו - 
'אין צדיק בארץ אשר יעשה טוב ולא יחטא'. 
"כיוון שנגזר כי אחטא ככל בן תמותה", חשב לעצמו רב יהודה, 
"זכיתי כי חֶטאי הוא הרהור של קדושה..."
אכן, תפילת צדיק לא תשוב ריקם, וגם בית הכיסא לא נברא לחינם. 
לא נקדים המאוחר - נספר דבר אחרי דבר.
באחד הימים זכה רב יהודה להתארח אצל רבו המובהק. 
רב שעל ברכיו למד יסוד תורת משה, שתירץ לפניו דבר קל כקשה. 
מתוך דבקותו ברבו הרגיש בעצמו כי הפעם 'חטאו' יניח לו. 
כשנפנה לילך לבית הכיסא ידע כי יעמוד בניסיון הקשה, 
הפעם יהרהר בהבלי עולמים, ויקיץ הקץ על 'ייצרו' שהעצים...
אפס, אדם אדון על מחשבותיו, אך אינו שליט במחזה שלפניו. 
להרהורי תורה לא חש רעב, אך שומו שמיים, חשכו עיניו! 
ישמור ה' צרה צרורה, בבית הכיסא ספרייה סדורה. 
צער אחז ברב יהודה, כאב גדול, אימה גדולה. 
מחשבות קודש בבית הכיסא - זאת ניתן להבין, 
אך ספרי קודש כאן... וכל כך רבים?! 
אימה אחזה בו, הזהו רבו שלימדו תורה? נבעת ותמה רב יהודה, 
ליבו כמו נשבר לאלפי רסיסים, עד אשר כמעט מבלי משים, 
נשלחה ידו אל אחד הספרים. 
פתח את הספר רב יהודה, וכל עצמותיו חיל ורעדה. 
נלחם בעיניו אך הן גברו, ובעלי הספר מבטן נתנו. 
הציץ ונרעש כאינו מאמין: "ספר היסטוריה - ימים קדמונים", 
אחריו נטל מתחתית המדפים "מבוא לפסיכולוגיה- התנהגות ילדים". 
בזה אחר זה נשלפו הספרים, "גיאומטריה בסיסית - זוויות ומשולשים", 
"אומנות מופשטת - יצירות אומנים" ואפילו מחזה בשלושה חלקים. 
זו לו לרב יהודה הפעם הראשונה שמטריח עיניו ולא בגמרא, 
שיקע עצמו במחשבות מותרות, נעטף בשמחה, סוף לחטאות. 
מאז בביתו התקין ספרייה, בזכותה השלים כל ידות החכמה. 
בשבתו בבית מדרש חש מהרה כי עד עתה חיסר מאה ידות בתורה, 
פלא היה כי בזכות חכמת החולין נסקה תורתו לגבהים חדשים. 
שקד על תלמודו אף יותר מבעבר, רק לתפילת הודיה את תלמודו עצר: 
"אודך ה' כי בזכות בית כיסא נגלה לי עולם שהיה מכוסה,
תורתי התברכה עשרת מונים בעזרת נגיעה בחכמת העמים.
אשאל דבר קט, יודע ועד, איך את לקחי לעם אלמד"?
יצתה בת קול וענתה ממרומים:
"אם תאמר במפורש- ירגמוך אבנים.
בבוא הגאולה אתיר פרסום הסוד. בגלות חכמת החול היא כְּבוֹר למעוד. 
כאשר בנפשך תמצא עוז, תוכל בדרך סתר על הפלא לרמוז".
הפך והפך וברבות הימים רמז רב יהודה ליודעי סתרים: 
"כל המאריך בבית הכיסא - מאריכים לו ימים ושנים".   

------------------------------------------

הבהרה 
- רב יהודה אמורא קדוש ונורא היה והוא מקדושי עליון שאנו מתבוננים עליהם בהכנעה וענווה כדרך שבני אדם מתבוננים במלאכים. למותר לציין כי הסיפור, 'רמז', שהופיע בעלון זה בשבוע שעבר, ועסק ברב יהודה לא היה ולא נברא, ורק משל היה ליחס לחכמת החולין אשר עליה אמרו תלמידי הגר"א בשמו: "כי כפי מה שיחסר לאדם ידיעות משארי החכמות, לעומת זה יחסר לו מאה ידות בחכמת התורה, כי התורה והחכמה נלמדים יחד" (ר' ברוך משקלוב). בכוונת מכוון נכתב הסיפור בחריזה ומליצה להורות כי דבר אין בינו לבין עולמו האמיתי של רב יהודה. יש המערערים על גדולתם של חז"ל ומבקשים לטשטש את הפער הקיים בינינו לבינם ובכך להכשיר את כל השרצים, אין בסיפורי כל רמז ולו רמז דק של הסכמה עמהם.
ליאור אנגלמן