ירידת הדורות. חלק ב'   הרב ליאור אנגלמן

חוק שימור האנרגיה הרוחנית- כפי שבפיסיקה התגלה חוק שימור החומר והאנרגיה, כך ניתן לומר כי ישנו תהליך הדומה לזה בעולם הרוחני, 'חוק שימור האנרגיה הרוחנית'. הווה אומר, ישנה עוצמה רוחנית קבועה בעולם אלא שהיא מופיעה לעיתים באיכות אדירה ובריכוז כמותי ולעיתים להיפך, באיכות נמוכה אך בשפע כמותי. בתקופת האבות כל עולם האמונה התרכז באדם אחד, ושאר העולם היה זר לרוח האמונה שבערה בו, "'ויגד לאברם העברי'- ר' יהודה אמר: כל העולם כלו מעבר אחד והוא מעבר אחד" (בראשית רבה מב, ח). לאחר מכן מתחיל תהליך של ירידת הדורות. אף לא אחד מן השבטים, בניו של יעקב, לא הכיל בקרבו את כל האוצר הרוחני, וישנה ירידת דורות מובהקת, כל אחד מבניו של יעקב מבטא גוון אחד בקשת הישראלית, ואינו עומד כשלעצמו בשיעור קומתם של האבות, אך בניו של יעקב ביחד אוצרים בקרבם את הרוח הישראלית בשלמותה. באופן אישי חלה ירידה, אך בירידה הזו טמונה גם בשורה, הרוח מתפזרת ויותר אנשים נעשים שותפים לה. ההכרה ברבש"ע והנאמנות לדרכו אינה נשארת נחלתו של אדם בודד, והיא הולכת ומתפשטת בעולם.
אדם בעל עוצמות רוחניות אדירות הינו פלא גדול, אך לעיתים, כפי שהשמש מאפילה באורה על אור הנרות הזעירים, כך הימצאותו של גדול בדור המרכז בקרבו עוצמה רוחנית אדירה, עשויה לייתר את האחריות הרוחנית המוטלת על הסובבים אותו. תהליך ירידת הדורות מתאפיין בכך שהמאורות הגדולים מעמעמים עצמם מעט, והאחריות על הארת העולם הופכת נחלתם של אנשים רבים. הרוח אינה נוטשת את העולם, כי אם פושטת צורה של איש ענק ולובשת את צורתה החדשה בהתפשטה בקרב אנשים רבים.
התהליך הזה אינו פוסח גם על הדורות האחרונים, הדורות שלנו. כמעט כל סיעה ודרך ביהדות חוותה אובדן של מנהיגיה והתפזרות הנטל הרוחני על מספר רבנים ועל ציבור רחב יותר. רבי נחמן מברסלב הותיר אחריו את חסידיו כשעליהם לקחת אחריות ולמלאות את החלל שנוצר, והנה חלה פריחה של דרכו הרוחנית דווקא לאחר הסתלקותו. כך אירע גם עם פטירתו של הרבי מחב"ד. גם עם הסתלקותם של רבותינו, מרן הרב קוק ומורנו הרב צבי יהודה, חלה ירידה גדולה, אך לפתע התפשטה תורתם ברבים במימדים שלא היו אפשריים קודם לכן, הירידה בגודל הדמות העומדת בראש הביאה עימה גם ברכה של שפע אנשים השותפים לאותה רוח תחייה גדולה. נכון, מחיר הירידה בכך שאין מנהיג אחד מובהק שיורה לנו את הדרך ועל פיו יישק דבר, ובהיעדרו יש המסלפים את הדרך המקורית, אך יש צד שני למטבע, ישנם גוונים שונים העשויים להעניק מרחב חדש שלא היה קודם לכן. כמובן, בנקל ניתן לאבד את העושר הזה, כאשר כל כת וסיעה נאחזת בשלה, ואוטמת אוזניה וליבה מלהאזין לדעות השונות, וכך ירידת הדורות אינה מביאה עימה את ברכתה האפשרית, אך אם נאחז במידת הענווה ולא נבטל במחי יד קולות אחרים קודם שנבחן לעומק מהי נקודת האמת אליה הם מכוונים, אזי הירידה תביא עמה שפע ברכה.

על ננסים וענקים- כאשר אנו משווים כל דור לדורות שקדמו לו, אכן אנו רואים ירידה מופלגת, אנו ננסים רוחניים ביחס לענקי עולם שקדמו לנו. ובכל זאת, ננס הנישא על כתפיו של ענק מוצא כי גובהו רב מאד, גבוה אף מן הענק הנושא אותו. דא עקא, צריך הרבה ענווה בשביל לטפס לגבהים הללו. צריך להכיר בגמדותינו ובענקיותם, לגשת בענווה וביראת הרוממות, הנובעת מן הפער הזה, ולבקש בהכנעה כי יתירו לנו לטפס, לנסוק בעזרת ההקשבה להם לגבהים שאנו ,בכוחנו הדל, לא היינו מסוגלים להמריא אליהם לבדנו לעולם. לרוב, רצונו של הננס להיחשב ענק בעיני עצמו, גורם לו להישאר במימדיו הדלים, להתרחק מסביבת ענקים, ולהשלות עצמו לחשוב כי אילו לא יכיר בקיומם של ענקים, ייחשב הוא לגבוה שבגבוהים... עלינו להכיר כי ננסים אנחנו, אך לאושרנו הרב אנחנו ננסים בני ענקים. אבותינו נכונים לשאת אותנו על כפיים, להעלות אותנו על גבם עד לשמי השמיים, ולהעניק לנו משפעת חוכמתם הקדושה. הם נכונים לכך, אך בנו תלוי הדבר, אם רק נתמלא ענווה...
הדור שהקים את מדינת ישראל עשה כן בנגלה מתוך בוז לדורות הקודמים ומתוך תחושה כי הוא הוא ענק שבענקים, עד מהרה מוצאים אנו את עצמנו מתפלשים בבוץ של קטנוניות, בוץ שכולו בבחינת מראה הזועקת: גמדות! על מנת לצאת מן הבוץ הזה דרוש להביט לאחור אל ענקי העולם שקדמו לנו, להיות נכונים לשאת על שכמנו את התואר 'ננסים', ננסים על גבי ענקים!