איש ואשתו. חלק א-  / הרב ליאור אנגלמן

הורים, חברים, נישואין- שלושה סוגי קשרים אנושיים עיקריים יש לו לאדם בחייו. קשרי הורים וילדים, קשרים חבריים וקשרי איש ואישה, ברית הנישואין. קשרי הורים וילדים מתאפיינים בכך שאינם בני בחירה. ילד אינו בוחר מי יהיו הוריו, הוא גדל לתוך מציאות נתונה, זוהי אמו, זהו אביו ואלו אחיו. למען האמת, בניגוד לתחושה הרווחת בקרב ילדים, גם הילד אינו פרי בחירה של הוריו, נבצר מהם לבחור את מינו, אישיותו ואופיו.  ממש כפי שנטולי בחירה אנו בשאלה האם להיוולד, כן אין לנו שליטה בשאלת זהות המשפחה אליה נשתייך. כיון שמטבעו אוהב האדם את הזכות לבחור ולהחליט עבור עצמו, לא פעם קשה לו לקבל בהשלמה את הכרעת ריבונו של עולם עבורו. שלילת הבחירה, הנתפסת לעיתים כחיסרון, היא למען האמת גם היתרון הגדול של קשרי הורים וילדים. דווקא מפני שאין יכולת בחירה ואין יכולת החלפה הופך הקשר לברית שאין לה הפרה, ברית שאינה תלויה במעשים, "אף על פי שחטאו נקראים בנים".
קשרים חברתיים מהווים תמונת מראה של קשרי הורים וילדים. הקשר נבחר על ידינו ותלוי ברצוננו, יש בכוחנו להכריע כל יום מחדש בדבר המשך הקשר או ניתוקו. לכאורה זהו הקשר האידיאלי שהרי אינו כפוי על האדם ונאמן לרצונו החופשי, אך זהו גם חסרונו הגדול, דווקא מפני שאין כאן ברית מוחלטת זהו קשר מאד זמני. חברים רבים להם נשבענו שבועת אמונים התחלפו עם השנים, ובאין קביעות אין ודאות וקשה לבנות אמון משמעותי. (ע"פ המהר"ל נתיבות עולם, נתיב אהבת הרע)
קשר הנישואין מכיל בקרבו את שני היתרונות של הקשרים הראשונים. תחילתו בבחירה, אדם אינו נקלע אל הקשר עם בת זוגו בעל כורחו, והקידושין הינם פרי הסכמה. על כן קבעו חז"ל כי "אסור לאדם שיקדש את האשה עד שיראנה" (קידושין מא, א), וכן אין האישה מתקדשת אלא לרצונה: "מדעתה אין (כן), שלא מדעתה לא" (קידושין ב, ב). כיון שבחר האדם ברצונו החופשי אינו מרגיש כפוי והוא נכנס אל חופתו בשמחה של התאמה בין רצונותיו לגורלו. החל מרגע זה הקשר שהתחיל בבחירה הופך לברית דמים, קשר משפחתי קבוע. שלא כקשר החברי, קשר הנישואין בונה אהבה שאינה תלויה בדבר, אשר אינה נבחנת כל העת, נהפוך הוא, מעתה הם אחד, קשר חיים בל ינותק. לכך מכוון הפסוק (בראשית ב, כד): "על כן יעזוב איש את אביו ואת אמו", כלומר מתוך הקשר שלימד אותו מהי ברית, אך היה מעיקרו נטול בחירה, יוצא האדם אל הקשר הבא, "ודבק באשתו", דבקות הבאה מתוך בחירה, רצון מוחלט להתאחד ולהיקשר, "והיו לבשר אחד", סוף הקשר הזוגי שהחל בבחירה להפוך ברית דמים, ברית משפחה ההופכת את השניים לאחד.
בת קול- חוסנו של הקשר הזוגי אינו בא מאליו, הוא תלוי במידה רבה במודעותם של השותפים בו. על פניו נראה כי האדם נברא לבדו, מצבו היסודי, הנורמאלי היה כך, בלא אישה לצדו. אמנם לא טוב היה לו בבדידותו ועל כן חיפש אישה שתיטיב את מצבו. האישה והאיש נותנים מענה זה לזו באותם חלקים שחסרו להם בימי רווקותם, אך ההחלטה להינשא גבתה גם מחיר הכולל ויתור על חופש, כניסה לעולם של אחריות וצורך להתחשב כל העת בצרכיו של בן הזוג. כיון שהכיר האדם את עצמו מיום היוולדו כמי שיש לו קיום כשלעצמו, הוא בוחן כל העת את הנישואין במבחן התועלת לעומת הרווח. האם הויתור על יתרונות השלב הקודם בו חייתי לעצמי מוצדקים? האם מצבי הוטב? אם לאו אולי יש מקום לשקול השבת הגלגל לאחור. ריבוי הגירושין בימינו נובע מן התפיסה הזו המייצרת חיים זוגיים מלאי ביקורת ומבחן, שהרי אם עליי לבחון אם שינוי מצבי הצדיק את עצמו, עליי לשפוט את בן הזוג ללא הרף. מטבע הדברים תחת עיניים ביקורתיות קשה לתפקד, ובעל עיניים ביקורתיות מתקשה למצוא שמחה בחלקו.
על כן לימדונו חז"ל אודות אותה בת קול המכריזה ארבעים יום קודם יצירת הוולד כי בת פלוני לפלוני, ללמדנו כי התאמתנו לבן זוגנו קדמה אפילו ליצירתנו. "כל דם שאין לו אישה שרוי בלא שמחה, בלא ברכה, בלא טובה", קובע ר' חנילאי ביבמות (סב, ב), ומכריע בזאת כי המצב הראשוני בו פגשנו את עצמנו כאנשים פרטיים נטולי בן זוג היה שלב משלה ולא טבעי. "לא טוב היות האדם לבדו" מפני שכל עוד הוא לבדו עדיין לא גילה את עצמו. הבנה כזו יוצרת קשר זוגי מבורך בעין טובה, בוודאות של כריתת ברית, שהביקורת הבלתי פוסקת מנו והלאה. בוקעת ועולה מן האדם הקריאה: "מצאתי את שאהבה נפשי", מצאתי היום בגלוי את שאהבה נפשי משכבר הימים, את בת פלוני.