הרב ליאור אנגלמן
זה לא אנחנו. זה הוא!

מסר אחד שזור שתי וערב בהגדה של פסח - זה לא אנחנו, זה הוא!
הגאולה הזו של פסח לא התחוללה בזכותנו. לא מרדנו במצרים, לא נלחמנו בהם. הקדוש ברוך הוא נלחם לנו ואנחנו החרשנו. לא היינו ראויים לגאולה הזו. מתחילה עובדי עבודה זרה היו אבותינו, הקב"ה לקח את אברהם מעבר הנהר ובחר בו. הבחירה בעם ישראל במצרים לא נבעה מצידוק חיצוני כלשהו, שהרי "הללו עובדי עבודה זרה והללו עובדי עבודה זרה, ובכל זאת בבחירה אלוקית המצויה מעל יכולת ההסברה שלנו בחר ה' דווקא בנו.
בלילה הזה אנחנו מתוודעים להכרה כי משהו גדול מתחולל בעולם והוא אינו תלוי כלל בבחירה שנערוך בחיינו. נוצר עם שבחר לו ה' לשליחות גדולה. נרצה או לא נרצה, כך יהיה. אנוסים על פי הדיבור נרד למצרים, ובעל כורחנו נצא משם- "מוציא אסירים בכושרות - בכי ושירות. מאן דלא בעי בכי, ומאן דבעי אומר שירות" (מדרש שמות רבה). נרצה - נשיר, לא נרצה - נבכה, אבל בכל מקרה ממצרים נצא. זהו מהלך המתהווה בלא כל קשר לשאלה אם אנו חפצים ליטול בו חלק או לא.
האגדה מוציאה בצורה מוחלטת את הגורם האנושי מתמונת הגאולה. משה רבנו נעלם ממנה, מפני שכל הווייתו היתה מכוח ריבונו של עולם, האומר לו בראשית השליחות: "מי שם פה לאדם או מי ישום אילם או חרש או פיקח או עיוור, הלוא אנוכי ה'...". באגדה אין זכר לפעולה מלמטה שסייעה לגאולה. עם ישראל רק צועק אל ה', הגואל אותו בלא כל סיוע, "אני ולא מלאך... אני ולא שרף... אני ולא השליח. אני ה', אני הוא ולא אחר". 
החלק היחיד שעם ישראל שותף לו הוא הכנת הצידה לדרך, גם כאן הפעולה לא נשלמת עד שריבונו של עולם מניע את גלגל הגאולה בקצב משלו, "מצה זו שאנו אוכלים... על שום שלא הספיק בצקם של אבותינו להחמיץ עד שנגלה עליהם מלך מלכי המלכים, הקב"ה, וגאלם". 
היצירה האנושית נותרת בגולמיותה, ריבונו של עולם אינו תלוי בה, ממילא הוא עתיד להוריד עליהם מן מן השמים. היציאה ממצרים מתוארת כפויה על ישראל - "כי גורשו ממצרים ולא יכלו להתמהמה וגם צידה לא עשו להם". ממש כפי שמתן תורה יתואר כצעד כפוי - "כפה עליהם הר כגיגית", כך היציאה כפויה ומתוארת כגירוש. זה שוב לא אנחנו, זה הוא - מסובב הסיבות מניע את התהליכים ממעל לכוח השותפות שלנו.
אפילו לא נהיה ראויים לגאולה - ניגאל. אף שנהיה עובדי עבודה זרה כמצרים עצמם - יפסח עלינו מלך מלכי המלכים ולא יכה בנו. 
הבן הרשע הרואה לעיניים בלבד ואינו משכיל לראות את הדברים הגדולים הסמויים מן העין, לא יקבל זאת, הוא ישאל, כך לפי המהר"ל, מה העבודה הזאת לכם? מדוע דווקא אתם נבחרתם ולא עם אחר, הלוא אינכם טובים מן העמים אשר סביבותיכם?! הוא יתמרד כנגד הרעיון של עם נבחר, העומד ממעל להבנה האנושית הפשוטה, אבל בשאלתו הוא יעזור לנו לחדד את התשובה הגדולה של ליל הסדר -
זה לא אנחנו, זה הוא. ריבונו של עולם בחר ליצור לו עם. יצירה שלא נוכל להתכחש אליה. הוא נתן לנו יכולת לבחור בגבולות מסוימים, אך את שליחותנו לא נוכל להמיר. הברית שנוצרה בינינו לבינו גדולה מכל הבחירות ומכל המאורעות המתחלפים. "והיא שעמדה לאבותינו ולנו". היא - ההבטחה שהבטיח לישראל, עומדת במבחן כל הגלויות וכל החטאים. היא שהופכת אותנו לעם הנצח. דווקא מפני שלא אנו רצינו בכך, דווקא מפני שלא בחר בנו ה' מפני מעשינו הטובים אלא מפני סוד נשמתנו הידוע רק לו, דווקא בשל כל זאת הופכת הברית הזו לכזו שאין לה הפרה עולמית. 
כל שנותר לנו הוא לעמוד ולהלל, לשבח ולפאר. 
ולדעת... שבגאולה האחרונה החוקים משתנים. לא עוד נסים, לא עוד חיפזון. לא עוד אלוקים העושה עבורנו הכול. נצטרך לקחת חלק בגאולת עצמנו, נצטרך לרצות, שהרי ל"ארץ חפץ" מופנות פנינו. ובכל זאת לעולם נזכיר את הגאולה הראשונה, כי רק מי שחווה בצורה מוחלטת את הברית הנצחית הזו, את ההתהוות של ישראל בראשונה, ימצא כוח לבחור נכון ולפעול בגאולה העתידה.