ממעוף הציפור
הרב ליאור אנגלמן

זה לא נשמע טוב, ה"תשליך" הזה, לבוא אל הדן יחידי לבאי עולם ביום הדין, ובמקום לקחת אחריות על חטאינו, במקום לבקש את סליחתו ומחילתו - אנו פוצחים ב"תשליך": "מי אל כמוך נושא עוון ועובר על פשע לשארית נחלתו, לא החזיק לעד אפו כי חפץ חסד הוא...".
במקום להתוודות על חטאינו ולהכיר בחולשותינו, אנו פונים אל מלך המשפט ומבקשים: "התעלם, השלך במצולות ים כל חטאינו". כביכול אין אנו אחראים למעשינו, משל היו חטאינו דבר של מה בכך שניתן להשליכו אל מצולות הים ולהמשיך בסדר היום. פלא ה"תשליך" הזה.
ולא רק ה"תשליך", כל יום הדין הזה הוא פלא אחד גדול. בוחרים לדון אותנו ב"כסה ליום חגנו", ביום שהירח נכסה בו, כלומר ביום שאי אפשר להבחין בו בחטאיהם של ישראל. מין משפט משונה נערך לנו, שהרי ברגע המשפט נמחק כתב האישום המונח לפני הדיין, והנאשם יוצא זכאי. פלא...
פלא איך ביום הדין הגדול אנחנו מוותרים על זכותנו לבקש סליחה ומחילה ובוחרים להמליך עלינו מחדש את ריבון העולם. פלא איך במקום לעסוק בעוונותינו אנחנו נוסקים לעולם התקוות הגדולות, חולמים על עולם בו תינשא מלכותו של הקב"ה, עולם בו צדיקים יראו וישמחו וישרים יעלוזו, עולם שכולו הרמוניה אחת ובו נעשים כל הברואים אגודה אחת לעשות רצונו בלבב שלם.
פלא איך בהחלטתנו לוותר על העיסוק במשפט הפרטי שלנו ובבחירתנו לטוות חלום גדול על עולם אחר, עולם של טוב בו הרשעה כולה כעשן תכלה, פתאום אנו מוצאים בתוכנו את הכוח להתגבר על הכול, להתחדש ולהשתנות. ההכרה הגדולה של ראש השנה על דבר שליחותנו האמיתית בעולם חודרת את כל הקליפות, מסירה את כל הספקות, משליכה מאתנו את כל החטאים אל עומק המצולות, ואנחנו מתחדשים ונעשים ברייה חדשה, תמימים כתינוק בלא חטא שזה עתה נולד, נטולי ציניות וספקנות, חדורי אמונה בה' ובעמו, מסוגלים לתשובה גדולה מאהבה. 
פלא, אבל מעוף הציפור של תפילות ראש השנה מחַדש בנו כוחות שנחלשו עם הזמן, בונה בנו ודאות כי ניתן להפוך את העולם למקום טוב וישר. ממעוף הציפור הזה גם החטאים שצברנו במהלך השנה שחלפה מתגמדים, מקבלים פרופורציות אמיתיות, הם אינם שלנו באמת, ובכל מקרה לא יהיה בכוחם לעצור אותנו מן השינוי הגדול שמבשרת התשובה. ממעוף הציפור הזה ה"תשליך" מוצדק כל כך וגם אין צורך שתבליט הלבנה את חטאיהם של ישראל.
פלא, אבל ביום הרת עולם הקב"ה מחליט לתת אמון מחודש באנושות שעליה הטיל בתאריך הזה ממש להיות נזר הבריאה. ואם הוא, ריבון העולם מאמין, אנחנו כבר לא יכולים להישאר ספקנים. 
כשמביטים בפלאים הללו אי אפשר שלא להטביל את התפוח במעיין הדבש, ולהאמין כי ודאי השנה הבאה תהיה טובה, ואפילו נזכה לחוש זאת, לטעום ממנה טעם של דבש.