הרב ליאור אנגלמן
כשכולם חושבים אותו דבר.

אחדות של אחרי מבול.
המבול שטף את הארץ ומחה את כל החי אשר על פני האדמה. התפיסה לפיה כל אדם חי לעצמו ומוכן לרמוס את חברו בדרך להגשמת מטרותיו קרסה והביאה לקץ העולם. שני שינויים אדירים מתחוללים בעולם בעקבות המבול, האחד נעשה בידי שמים והאחר בידי אדם. השינוי הראשון בא לידי ביטוי בקיצור שנות חייו של האדם. קודם לכן האריכו בני האדם חיים עד לאלף שנים בקירוב והולידו ילדים לאחר מאות שנות חיים, לאחר המבול התקצרו שנותיו של אדם, והריונה של שרה בגיל תשעים נחשב לנס. השינוי השני בא לידי ביטוי בהתנהלות החברתית שהשתנתה מן הקצה אל הקצה - תחת עולם שבו האדם במרכז, ובשם הדאגה לצרכיו הוא מרשה לעצמו ליטול מכל הבא ליד, נולד עולם בו האחדות שוררת, ישנו רעיון המאחד את כולם, "ויהי כל הארץ שפה אחת ודברים אחדים". לפתע מושג הרֵעות נוצר, ובמקום "ותמלא הארץ חמס" אנו פוגשים "ויאמר איש אל רעהו הבה..."
התיאור של הדור הזה נראה כמו הדבר הקרוב ביותר לימות המשיח, העולם כמו נעשה אגודה אחת, שפה אחת ודברים אחדים. האנושות מתאגדת סביב אידיאל אחד ומשתפת פעולה בחדווה, עד כי הקורא בפסוקים מתקשה מאד להבין מדוע 'מקלקל' ריבונו של עולם את חגיגת האחדות בטענה כי "הן עם אחד ושפה אחת לכולם וזה החילם לעשות, ועתה לא יבצר מהם כל אשר יזמו לעשות". 
גם חטא בניית המגדל אינו מפורש. המדרשים מתארים כוונה לעלות לשמים ולהילחם בה'. חלק מהמפרשים כתבו כי החטא טמון בהתרכזות במקום אחד במקום ליישב את העולם, אך הכתוב לא גילה את סוד החטא, ומסתבר שיש טעם לדבר. 
אם כן, מהו שורש הבעיה של דור הפלגה, דור המתואר בפסוקים באופן חיובי כל כך?

אחידות של אחרי מבול.
הנצי"ב מוולוז'ין מבאר כי בכוונה לא נכתב מהו החטא של הדור ומהו הרעיון הפגום סביבו התאחדה האנושות. הדבר לא נכתב מפני שזה לא באמת משנה. עצם העובדה שכולם אומרים אותו דבר וחושבים בצורה זהה זוהי כבר הבעיה - חברה הבנויה על מחשבה אחת ואינה מניחה מקום למגוון הדעות היא חברה רזה, שטחית ומסוכנת. הישיבה המרוכזת במקום אחד ובניית המגדל שנועד, לדברי הנצי"ב, לפקח על כולם ולדאוג שאיש לא יסטה מן הדרך המשותפת, מורים על חברה שבנתה עצמה סביב משטר של מחשבות. כולם צריכים להתיישר עם הקו השולט, איש אינו רשאי לחשוב באורח עצמאי ולסלול לעצמו דרך אחרת: "ובאשר אין דעות בני אדם שווים חששו שלא יצאו בני אדם מדעה זו ויהיו במחשבה אחרת, על כן היו משגיחים שלא יצא איש מהיישוב שלהם" (הנצי"ב יא, ד).
על פי חז"ל מאורע הטלת אברהם אבינו לכבשן האש אירע בימי דור הפלגה, דור השלום, של השפה האחת, אינו יכול לסבול איש כאברהם המעיז לחשוב אחרת. הכבשן מרומז בפסוקים: "ונשרפה לשרפה". המגדל נועד לפקח על היוצאים מן התלם, והכבשן נועד להרתעה ולענישה, כלשון הנצי"ב: "ומי שסר מדברים אחדים שביניהם היה משפטו לשריפה כאשר עשו לאברהם אבינו. נמצא היו דברים אחדים שביניהם לרועץ שהחליטו להרוג את מי שלא יחשוב כדעתם" (שם).
דור הפלגה אינו דור של אחדות הוא דור של אחידות. הוא אינו סמל לימות המשיח אלא לימים אפלים של מסך ברזל ומשטרת מחשבות. כשאנשים אינם חופשיים לחשוב באופן עצמאי ועל פני השטח שקט ושלווה, זוהי שלווה מדומה, זהו שלום של כת אחת המוכנה לחיות בשלום רק עם עצמה ואינה יכולה להשלים עם השונה ממנה. בימות המשיח יגור זאב עם כבש- הזאב לא יכריח את הכבש להפוך לזאב ולא יטרוף אותו אם יישאר כבש, שניהם יישארו שונים בדרכי חייהם אך יתאחדו ברצון סביב רעיון רם ונישא. החלום היהודי על ימים שבהם ייעשה העולם לאגודה אחת הוא חלום על גוונים רבים ועצומים המתלכדים ברצונם החופשי סביב רעיון אלוקי גדול שתחתיו לכולם יש מקום, מבלי לטשטש זהויות ובלא להתכופף באונס תחת עריצות שלטונית של היושב במגדל.
חטא דור המבול הוא חטא השפה האחת, חטא גיהוץ המחשבות וכפיית הדעת. חטא חוסר האמונה באידיאל גדול היכול לאחד סביבו אנשים שונים ברצון ובהכרה מלאה. זהו חטא של קו אחד הכופה עצמו על אנשים רבים, דור שאם היה עושה כל אשר זמם, היה מושלך אברהם אבינו לכבשן האש.
זהו חטא שלעתים חוטאים בו דווקא אנשים אידיאליסטיים, שבשם הרעיון האמיתי בעיניהם ימחקו בלא רחם כל מי שאינו מתיישר עם הקו השולט, זהו חטא המחייב פילוג האנושות לשפות שונות וגוונים שונים והפצתם על פני כל הארץ.