האישה והסטנדר  הרב ליאור אנגלמן

נשים לומדות תורה. אין בכוונתי לעסוק בשאלה העקרונית, האם ראוי שנשים יעסקו בלימוד תורה באופן כזה או אחר. המציאות מספקת את התשובה הנחרצת ביותר. אי אפשר שלא להשתומם לנוכח הצימאון לתורה שהיה נחלתן של הנשים מזה דורות ושהתפרץ בעוצמה בדור האחרון. רבים חששו כי המפגש בין נשים לספסלי בית המדרש יביא עמו שבר גדול, דחיקת מעמד הרבנים, נגיסה בערכי המשפחה ושבירת מסגרת ההלכה. נכון, בשוליים ישנה תופעה כזאת, אך לעניות דעתי אין זה בשל המפגש של אישה עם תורה. תוצאות הלימוד הן פירות היחס היסודי אל התורה, וכשהיחס ראוי, בין אם באיש עסקינן או באישה, הברכה שורה. על פי רוב הביא עמו המפגש הזה קומה רוחנית חדשה, בתים הנבנים על בסיס נכונות לעמול למען התורה, מידות טובות ואמונה איתנה. מה עוד שנשותינו מחכימות בכל חוכמות העולם ומן הנמנעות שיחסרו דווקא את החכמה העיקרית, 'הן יראת ה' היא חוכמה'.
אם כן לא בעצם הלימוד נעסוק אלא באופיו ובתדירותו. האם יהיה נכון לומר כי אין להבחין כלל בין לימוד תורה לנשים לבין הלימוד לגברים, או שמא ההבדלים בין המינים מבטאים צרכים רוחניים שונים? למען האמת, השאלה כלל אינה מתחילה, כיון שלכל אדם מישראל אות משלו בספר התורה, היה ראוי כי כל אדם ייפגש עם התורה בנתיב המיוחד רק לו. ובכל זאת, האם ניתן להכליל ולומר כי באופן בסיסי ישנו נתיב גברי בלימוד התורה לעומת נתיב נשי לקניינה?
תדירות. הרב קוק זצ"ל מבחין הבחנה יסודית בדבר תדירות הלימוד הנצרכת לאיש לעומת זו הנצרכת לאישה: "הנשים, מידת הנפש זורחת בהן, על כן רשמי הקודש קבועים בהן, ודי שהן מחיות אותן על ידי מקצת המצוות שבידן, ואינן צריכות לתחיית רוח תדירי של תלמוד תורה. האנשים, הרוח מאיר בהם, והוא הולך ואינו פוסק מתנועותיו הרוחניות, ועלולים הם מאד לירידות, כשם שהם עלולים לעליות, והם צריכים לתחיית רוח של תורה. אמנם כשהם קובעים עתים לתורה מסעדים הם את רוחם הסוער, ותומכים אותו שלא ימוט" (שמונה קבצים א, תכא).
אם כן ישנה הבחנה עקרונית ומעשית. עקרונית, נשים ניחנו בכך שרשמי הקודש קבועים בהם, הן עלולות פחות למשברים רוחניים. הן אינן זקוקות לקביעת עתים לתורה כצורך קיומי קבוע שבלעדיו עולמן הרוחני יתרסק. כיון שהקודש מאיר בהן באופן טבעי יותר, הן עשויות לגלות את הקודש במרחבי החיים אף אם לא יקבעו מסמרות של מועדי לימוד מוגדרים. הגברים לעומתן מצויים כל העת בתנועה רוחנית, בעליות ובמורדות. אין הם מסוגלים לפרנס את עולמם הרוחני בלא קביעת עתים לתורה. המשמעות המעשית של הדברים היא כי אישה ודאי יכולה להתפתח בעזרת לימוד תורה, אך אין הכרח לתדירות וקביעות. לא יהיה נכון גם לומר כי ישנו חיסרון באישה שאינה לומדת, שהרי יכולה היא להיפגש עם הקודש המופיע ביתר טבעיות אצלה בכל מרחבי החיים. לעומתן אצל הגברים התדירות הכרחית: בלא קביעת מסמרות וזמנים מוגדרים השבר יהא בלתי נמנע, ובקיום לימוד קבוע יזכו לעליה גדולה ומופלאה. בית מדרש גברי חייב לחנך לכך שיוצאי בית המדרש ישבעו אמונים לתורה ויקדישו כל יום פרק זמן לעיסוק בתורה. בניגוד לעולם הנשי, על מחנכי הגברים לשאוף כי כולם בלא יוצא מן הכלל ימצאו סעד קבוע בתורה. בתי מדרש נשיים אינם צריכים לראות בקביעת העתים לתורה כלל ברזל כי אם מפגש מאיר שדי כי יעשה לפרקים. דיבור בשפה של 'ביטול תורה' ו'קביעת עיתים' הוא דיבור גברי, אינו בהכרח נכון ובוודאי אינו הולם את כלל הנשים. 
אופי הלימוד. מלבד התדירות יש לתת את הדעת על אופי הלימוד. כותב הרב קוק כך: "התכונה של הגבר היא בנויה לבא לאושרו על ידי הוספת תרבות ושכלול מדעי ואומנותי, והתכונה של האישה היא בנויה להיות הולכת ומתפתחת דווקא מתוכיותה, בלא עמל של ספרים...  כל קלקולי החיים באים, ועל כל פנים רבים מהם, מזה שהאיש רוצה ללבוש בגדי אישה, לגדול מאליו כצמח השדה, במובן הרוחני והמעשי, והאישה חפצה ללמוד ולכבוש. יבואו ימים ויכיר העולם את עוותתו..." (שם תקיד).
האיש מוצא את אושרו, כלומר את עצמיותו, דווקא על ידי לימוד, על ידי ידיעות הבאות אליו מן החוץ פנימה. האישה מסוגלת להתפתח מתוכיותה, בהתבוננות פנימה בלא עמל של ספרים. אישה מסוגלת לגדול דווקא בתוך אווירה של חירות, 'כצמח השדה', גבר חייב לכבוש עוד ועוד ספרים. יש בדברים כדי להשליך גם על אופי לימוד התורה. לימוד הגמרא ובעיקר החלק העיוני שבו הוא הוספת ידע מן החוץ פנימה. דגש על סיום עוד ועוד מסכתות ודקדוקי דקדוקים בסברותיהם של ראשונים ואחרונים אינם בהכרח הכלי הראוי ללימודה של האישה, לא מפני שאינה מסוגלת, שהרי בחכמה האיש והאישה שווים, כי אם מפני שלמבנה הרוחני הנשי יהיה בכך עול חיצוני מיותר העשוי לעשוק את היכולת להתפתח מבפנים. יתכן כי בבתי מדרש נשיים יש יותר מקום לעיסוק בתורת הנפש, בהתבוננות פנימית ובבניית המידות. בינה יתרה ניתנה באישה, והעיסוק בעולם של הבינה, של אינטואיציה רוחנית בריאה, של רגשי קודש ותפילה כנה, עשויים להביא ברכה יותר מעוד כמה סוגיות בגמרא. כיון שאישה נבנית מתוך עצמה יש יותר מקום בבתי מדרש נשיים ליצירה וביטוי עצמי, ולפיתוח אומנות מתוך תורה.
הנושא רחב וקצרה היריעה, אחרי כל אשר נכתב יש לדעת כי אין בדבר כללים מובהקים, וכל אחת ואחת צריכה לסלול את הדרך המיועדת לה. יאיר ה' את עינינו לבל ניכשל בדברי תורה.
הספר 'כיסופים' מאת ליאור אנגלמן - ניתן להשיג: 052-5666384