הרב ליאור אנגלמן
ומהי ירושלים בשבילך?...

'ירושלים'. כמה אוצרות טמונים במילה בת שבע אותיות. בכול היא נוגעת, ירושלים, ואינה מותירה יהודי באדישותו. אין לך אדם מישראל שאין לו ירושלים משלו ואינה דומה ירושלים של האחד לירושלים של חברו. ואל תתמה על ההפרש שיש בין הבריות, שירושלים פנים הרבה לה ואינה נוחה להצטמצם לכדי מראה אחד. מאירה היא פניה לכל, אלא שאין כל אדם זוכה לכל מאור פניה וכל אדם מישראל נוטל רק מקצת קויים של אור. כיון שגדולה היא הרבה מהשגתנו נמצאת היא עשירה אצל זה וענייה אצל זה, רחבה אצל זה וצרה אצל זה. הרי אנו למדים שאם קטנה היא ירושלים בעינינו, אל לנו לתלות בה האשמה ומוטב נדקדק אחר עינינו שלנו, שכפי טהרתה של העין כן זוכה האדם שתהא עבורו ירושלים. אם רצוננו למוד עצמנו ולאמוד מידת קדושתנו, נסתכל בה, בירושלים, וכפי מה שיעלה בידינו - כך הננו. 
לעולם אל יאמר אדם צר לי המקום בירושלים, שאם המקום צר לו הרי שלא ירד לעומקו של מקום. אין ירושלים כשאר מקומות, ששאר מקומות נועדו להיות מדרס לכף רגלנו, ופעמים שהרבה רגליים נתאספו למקום אחד, זו דוחקת את זו וזו דוחקת את זו ונעשה להן המקום צפוף וצר. אבל ירושלים אינה כן, מקום שאיננו מקום היא, מקום הבוקע ועולה ממעל לגבולות של מקום וזמן. ירושלים אינה מדרס לכף הרגל, היא מקום עלייה לרגל. משעה שהרגל פוגעת בירושלים הולכת היא ועולה. פגע אדם במקום, רוצה לומר בירושלים, מיד נבראים לו, לאדם כמין כנפיים. על ידם יכול הוא לדאות ממעל לעפר הארץ וכובד החומריות ולשאת עיניים לרקיע השמים. וכיון שרגליו מוצבות ארצה וראשו מגיע השמימה, אין הוא יכול שלא לחוש במלאכי אלוקים הבאים לקבל פניו בשער השמים. 
שמא תאמר, "אני איני כן, עומדות היו רגליי זה מכבר בירושלים, ואין ירושלים חשובה אצלי ואצל רגליי אלא כשאר מקומות שדורכות בהן רגליים"... הוא אשר אמרנו, לא כל אדם זוכה, אלא שאם יקטין עצמו ודאי יזכה. ראה אדם כי עומדות רגליו בירושלים וצר להן, מוטב ישחה מעט וימעט עצמו לפני השכינה, בעשותו כן, ודאי יזכה שירגישו בו קרני אורה מירושלים.
הרבה ריחות לה, לירושלים, והרבה מאכלים. הרבה קרבות לה, לירושלים, והרבה גיבורים. הרבה חומות בה, בירושלים והרבה אבנים. הרבה געגועים לה, לירושלים, והרבה חולמים. הרבה סמטאות לה, לירושלים, והרבה סיפורים. כל אלה מצויים בירושלים של מטה וכנגדן עשרות מונים בירושלים של מעלה. אבל ירושלים אינה רק ריחותיה ומאכליה, קרבותיה וגיבוריה, אין היא מצטמצמת לחומותיה ואבניה, סמטאותיה וסיפוריה. ירושלים מצויה הרבה למעלה מכל אלה, ירושלים היא לב הארץ וליבו של עולם, היא המעיין ממנו משפיע ריבון העולם חיים לכולם. היא הלב והתפילות, הכיסופים והתקוות, והיא המקום היחיד בעולם שיש בכוחו להפוך כל ישראל לחברים, חברים של ממש, בלב ונפש, הנישאים על כפיה של ירושלים תקוותם. ולא נבראה ירושלים רק בשביל ישראל, אלא עתידים שיבואו ימים, בהן מירושלים תצא קריאה ברורה לכל העמים, ורחוקים ישמעו וינהרו. מקצווי תבל ישאו אליה עיניים וירושלים עתידה להשיב באהבתה, להאיר להם בחסדה את שבילי חייהם. 
הנה הנה... ימים באים!