הרב ליאור אנגלמן
לפני מות- "קדושים" אמור.

רצף השמות של פרשות השבוע שלנו יצר ביטוי עממי ידוע- "אחרי מות- 'קדושים' אמור". לאחר מותם של אנשים אנו מפארים את אישיותם ואורח חייהם, אף שבחייהם לעתים הייתה לנו ביקורת כלפיהם. לעתים האמרה הזו נאמרת ברצינות, כמורה על הדרך הראויה לכבד זכרם של מי שהלכו מאתנו, ולפעמים נאמרת בציניות, כמו רוצה לומר כי אל לנו לייחס חשיבות מופלגת לדברי השבח מפני שאלה מסוג הדברים שחייבים היו להיאמר שהרי "אחרי מות- 'קדושים' אמור". מכל מקום אי אפשר להתעלם מן העובדה כי אנו נוטים להלל ולשבח את מי שהיה ואיננו, ואולי ניתן ללמוד משהו מן התכונה האנושית הזאת כמה דברים חשובים לחיינו.
נראה כי החסר מעצים את הגעגוע לדברים הטובים. כל מה שהיינו עיוורים מלראות מחמת הקרבה היתרה, חיי היום-יום הגדושים החיכוך המתמיד, הקנאה והתחרות, פתאום נגלה לעינינו. לפתע נפקחות העיניים ואנו זוכים לראות מה היה אותו אדם עבורנו, כמה דברים יקרים גילם באישיותו, תכונות ומעשים שחסרונם מורגש וצורב עד מאד לאחר לכתו. 
לעתים אפילו אותן התכונות שהיו בעודו בחיים לצנינים בעינינו, מעשים שהיוו את נקודת העימות והחיכוך בינינו לבינו, נשפטים לאחר מותו באור אחר. הזמן החולף, המרחק והגעגוע מאפשרים לנו לראות את התמונה באופן מורכב יותר, לא הכול נצבע רק בצבעים שחורים וקודרים, ומתגלים צדדים חיוביים ומאירים אפילו בתכונות שבהן התקשינו לקבל את האדם בחייו.
מותו של האדם מעלים בצורה מכאיבה את הצורך שלנו להיות במחיצתו שוב, לשאול כמה שאלות שלא הספקנו לשאול בזמן שעדיין היה ניתן לעשות זאת. דברים שיכולנו ללמוד ממנו וויתרנו עליהם מסיבות שונות, מתגלים כדברים משמעותיים וצער אוחז בנו על החמצת השעה.
תכונת "אחרי מות 'קדושים' אמור" מגלה לנו דבר או שניים על עצמנו. היא מגלה כי בסופו של יום הדברים הטובים הם החשובים לנו באמת ואליהם געגועינו, גם אם בחייו של הנפטר בחרנו לעוג לדמותו ולחוג סביבו במעגלים של ציניות ובתנועות ביטול, האמת המופיעה אחרי מות מגלה כי הצדדים הטובים שהיו בו נגעו בנו מאד, אלא שאנו לא הנחנו להם לתפוס את המקום הראוי להם.
רבים תמהים כיצד יתכן כי כל אשר הלך מאתנו מצטייר כדמות נפלאה מלאה הוד, כיצד זה ה' לוקח דווקא את הטובים... אולי זה המקום להודות כי רבים הם הטובים, כי מסיבות קטנוניות המסמאות את העיניים נבצר מאתנו לחזות בטוב הקיים אצל הזולת.

יש בתובנות הללו כדי להעניק מתנה גדולה לחיינו. כיון שאחרי מות "קדושים" נאמר, אולי לא כדאי להמתין עד רגעי השבר והחיסרון. אולי כבר עתה ניתן לצאת במסע לגילוי כל נקודות הטוב המצויות בסובבים אותנו, אולי כדאי להתחיל לצבוע גם את האנשים שנוכחותם לא פשוטה עבורנו, בצבעים מורכבים יותר, אולי אפילו את התכונות שאנו מרבים לציין כשליליות אצלם נלמד לגאול בעין טובה. כיון שהגעגוע ידוע מראש, ותחושת ההחמצה על הזמן שהיינו ביחד אינה בגדר הפתעה, אולי כדאי להכריע שלא להחמיץ את השעה. 
ועוד מחשבה אחת קטנה, אילו היינו משתפים את אותם אנשים ואומרים להם מקצת השבח שאנו עתידים לומר לאחר מותם... נדמה לי כי שערים רבים היו לפתע נפתחים. 
אולי נאמר "קדושים" לפני מות ונכניס לעולמנו מתנה שערכה לא יסולא בפז- עין טובה והרבה שמחה.  אולי נאמר "קדושים" לפני מות ונכניס לעולמנו מתנה שערכה לא יסולא בפז - עין טובה והרבה שמחה.